Opiskelija harjaantuu tuottamaan mitä erilaisimmista impulsseista, esimerkiksi todellisuus, kirjallisuus, kuvataide – pienimuotoisia, pääsääntöisesti sanattomia esityksiä, ja ne materiaalina tarkastelemaan esiintymistä merkityksiä ja tarinoita kehivänä, moniulotteisena toimintana; fyysisenä fabulointina.
Sisältö
Yksin, pareittain ja ryhmässä tehdään mielikuvitusta ja kehotietoisuutta kehittäviä harjoituksia, jotka muuntavat havainnon/mielikuvan havaittavaksi. Opintojaksolla opetellaan tunnistamaan niitä pre- ja paraverbaalisia elementtejä, joista näyttämöllinen merkitys syntyy, ilman dialogia ja/tai dynaamisessa suhteessa siihen.